"I begynnelsen, skapade Gud himmelen och Jorden. "
"Och Jorden var utan form, och tom. "
Det här är planeten Jorden, nyligen född...
... snabbt svalnande från en temperatur på 3500 grader till ett par hundra...
... på mindre än fem miljarder år.
Värmen stiger och möter atmosfären, molnen tar form...
... och regn öser ner på den hårdnande ytan i otaliga århundraden.
De aldrig vilande sjöarna stiger, hittar jämlikar, stängs in.
Nu, i deras varma djup, börjar livets mirakel.
I otaliga varianter, uppstår liv, och förändras, och går upp på land...
... lämnar spår efter sin existens, hur dom kämpat för sin överlevnad...
... och av deras eventuella slut.
Spåren av liv finns skrivna på land...
... där, 15 miljoner år senare, vid Amazon-flodens högsta punkt...
... människan försöker tyda spåren.
Tomas! Tomas!
Snälla.
Vad är det där, dr Maia?
Jag vet inte, Luis. Har inte sett nåt sådant förut.
Är det viktigt?
Ja. Jag tror det. Mycket viktigt.
Vi tar en bild till. Sen gräver vi ut den.
Jag åker till Morajo Bay, till institutet.
- Ni väntar här i lägret. - Är ni borta länge?
Länge nog för att ta reda på vad det är...
... och få hjälp med att gräva ut resten av skelettet.
Jag vill ha en man i lägret jämt. Luis, du ansvarar för det här.
Ni har säkert skrämt bort all fisk.
På djupet han jobbar på, hör fisken inte ett smack, tro mig.
Där är han. Ser du honom?
- Vad väntar han på? - Han justerar tryckförändringen.
Nu kommer han.
- Hej. - Jag har en överraskning åt dig.
Jaså?
Carl Maia!
- Det kan inte vara ni! - Vad som är kvar av mig, dr Reed.
Jag hörde att du var uppe i Amazonas och grävde efter gamla skelett.
Och att du gjorde nån undersökning, för ett aquarium i Kalifornien.
- Vad gör du i Brasilien? - Vi har varit i institutet ett tag nu.
Vi letar efter exemplar på lungfisk.
David, du ser fortfarande inte ut som en iktylogist.
Ur geologens synvinkel. Han väntade sig en gammal professor med skägg.
Jag trodde han förändrats sen han han var min student.
Ge mig din axel, Kay.
Är ni två gifta än?
Nej. David säger att vi ändå alltid är tillsammans. Då spar vi pengarna.
- Två lever billigare än en, väl? - Det är vad jag säger åt honom, Carl.
Jag väntar på att hon ska få högre lön. Då har hon råd med mig.
Kom nu, så åker vi i land. Kul att se dig igen, Carl.
Visa honom vad du har med dig, Carl.
Jag fann det här i kalkstens- fyndighet från Devon-perioden.
Jag hoppades att marinlivs-experter kunde göra en identifiering.
- Jag har aldrig sett något liknande. - Titta på simhuden mellan fingrarna.
Vi kanske vet mer när vi hittat resten av skelettet.
- Då skulle jag vilja vara där. - Jag med.
Vad tror ni om er chef? Tror ni han är intresserad?
Williams? Finns det en chans till publicitet, försök hålla honom borta.
Publicitet ger ekonomiskt stöd. Utan pengar blir det ingen forskning.
Stämmer. Om inte dr Williams grävt fram stålarna, vore vi inte här.
- Var finns den här? - På institutet.
Här är den, mina herrar.
Exakt som jag hittade den.
- Det är otroligt. - Det är ofattbart!
Kan den möjligen tillhört en människa från Pleistocen?
Den har antagligen suttit på ett amfibiedjur, Mark.
Ett som tillbringade en stor del av tiden i vatten.
Hur förklarar du fingerstrukturen, uppenbarligen avsett för bruk på land?
- Vad tror ni, dr Matos? - En sak är säker.
Vad det än var, var den mycket kraftfull.
Och ni tror att ni kan hitta resten av fossilet?
Så fort jag får ihop en lämplig expedition.
Ja, varför gör vi det inte till vår expedition?
Det faller under vår typ av forskning, eller hur, David?
Ja, absolut. Mer och mer inser vi värdet av den marina forskningen.
Titta här borta.
Lungfisken - bryggan mellan fiskar och landdjur.
Naturen försökte så hårt få livet i haven, upp på land.
Den här misslyckades. Han har inte förändrats på miljoner år.
Men här...
Här har vi en ledtråd till svaret.
En dag kommer rymdskepp färdas till andra planeter.
Hur kommer människan överleva på dessa planeter?
Atmosfären kommer vara annorlunda, trycket kommer vara annorlunda.
Genom att studera den här och andra arter...
... lär vi oss hur livet utvecklades och anpassade sig till att överleva.
Med den kunskapen, kanske vi kan lära oss anpassa oss...
... till en ny värld i framtiden.
Vackert tal, David. Men det finns ändå en praktisk sida.
Om jag låter mer som bankir än forskare...
... försök minnas att det kostar pengar att driva ett sådant här institut.
Ett fynd av stor vikt, kan vara av stort finansiellt värde för oss.
- Din styrelse kan inte misstycka. - Verkligen inte.
Dr Maia, du har fått ihop din expedition.
Bra.
Vi åker till Manaus i morgon bitti. Därifrån tar vi en båt uppströms.
Nej. Tomas!
Nej. Nej... Nej!
Det är så varmt.
Och varmare lär det bli.
Kunde inte Maia hitta något bättre än den här skorven?
Jag tror inte många skepp vill åka så här långt uppströms.
Vi väntade oss inte direkt "Île de France" heller.
Är ni inte nöjda med Rita?
- Vad doktorn menar, Lucas... - Jag vet vad han menar.
Men vilken nytta gör en flott båt att frakta fisk med här i Amazonas?
Hur trivs ni i den bästa hytten, ms Lawrence?
- Jag älskar den. - Bra.
Nu har vi i alla fall ett labb, så som det är.
- Hoppas vi får användning för det. - Jag blir besviken om inte.
Då utgår vi från att dr Maias fakta är väl grundade.
Dr Maia är forskare, ingen spågumma. Hur kan han garantera något?
För mig verkar det som om en forskare måste ha både visioner och tillit.
Det var inte menat som personlig kritik, doktor.
Det är bara det att jag alltid ser fram emot att lyckas.
Och jag som tyckte Mississippi- floden var imponerande.
Det är en ringlande bäck jämfört med Amazon-floden.
Exakt så här var det för 150 miljoner år sedan, under Devon-eran.
- Låter som världens begynnelse. - Det är det.
Djuren här växer som dom gjorde i Devon-skogarna.
Myrsloken är en bjässe med en björns styrka.
Tusenfotingen blir 30 centimeter lång.
Amazon-råttan blir stor som ett får.
- Det är otroligt! - Det är sant.
Glöm inte bort våran kattfisk.
Här blir dom över 2, 5 meter - och är rovdjur.
Som allt annat i den här djungeln. Alla är rovdjur.
Dr Maia säger att vi ska kasta ankar om ett par timmar.
Ni kanske ska vila lite?
En gång till, Lucas.
Vi måste vara säkra på att killarna hör oss.
När vi ankrat, tar vi en roddbåt.
Luis!
Tomas!
Luis!
- Konstigt att dom är borta. - Kan dom vara ute och jaga?
Jag gav strikta order om att en av dom skulle stanna i lägret.
- Kom. - Stanna här, Kay.
Tills vi vet vad som står på.
Luis!
Vad kan ha hänt?
Jag förstår ingenting.
Det finns bara en förklaring. Området kryllar av vilda djur.
Jag tror på jaguar. Jaguarens klor, gör sådana märken.
Var är Kay?
Kay!
- Vad har hänt? - Det har uppstått problem.
Vi går tillbaka ombord, Kay.
Ett världsomskakande fynd, verkligen.
Åtta dagar, och allt vi grävt fram är nog med sten för att göra en väg.
Fått nog, Mark, eller gräver vi vidare?
Jag säger till när jag fått nog.
Vi misslyckades. Det är vad folket tror.
Carl, har du någon aning om vad bifloden mynnar ut i?
Mina män sa att det var en lagun vid slutet på den.
Vad tänker du på?
Jag tänkte bara, att någon gång i det förflutna...
... kan en bit av banken här brutits loss och fallit i floden.
Efter hundratals, kanske tusentals år har strömmen brytit sig igenom.
Finns det ett stopp på bifloden, är det där vi hittar fler fragment.
Vi kanske rent av hittar resten av fossilet.
- Det är ju en teori. - Är det något fel på den?
Även om Davids teori är korrekt, är chansen att vi hittar något liten.
Forskningen tar alltid chanser. Varför inte prova?
- Vi kan vända misslyckande till succé. - Det är bara en sak, Mark.
Ge oss in på outforskad mark med en kvinna.
Jag är inte rädd, David, och vi har kommit så långt.
Jag vet, men... Jag minns vad som hände Carls män.
Så låter inte en hängiven forskare.
Hängivelse, betyder inte riskera andras liv.
Kay är kapabel att klara sig själv.
Vi vet inget om denna lagun.
Jag kan berätta en sak om stället.
Mina män kallade det Svarta Lagunen - ett paradis.
Dom sa också att ingen kommit tillbaka för att bevisa det.
Vi gör det.
- Åh, David. - Jag menade inte att skrämma dig.
Vet inte varför jag hoppade till.
- Dom där vrålen hjälper inte mig. - Det är Guariba-apor.
Ångrar du att vi åkte hit?
Du förstår inte arterna så bra, doktor.
Ge mig tid. Jag trodde jag klarade mig bra...
... med tanke på att vi bara varit tillsammans i sex månader.
Hur lång tid tror du att du behöver?
Som jag ser det, typ... en livstid.
Det där var rätt svar.
Vi kanske inte har en livstid på oss.
I så fall...
Menar du att den faktiskt fungerar?
Jajamän.
Det är ett mycket positivt vapen, harpungeväret, lätt att använda.
Det är bara att sikta och trycka av.
Vad ska du skjuta på?
Spelar det någon roll?
- Kan du köra lite saktare? - Lätta på gasen lite, inte för mycket.
- Ge mig båtshaken. - Det går bra på den här sidan.
Det blir nära här framme.
Det är omöjligt!
Men jag, Lucas, klarar det! Va?
Den Svarta Lagunen.
Vilken vacker lagun.
En annan värld.
Framåt lite till. Sen kastar vi ut nätet.
Tänker du fiska?
Vi kan lika gärna se vad som lever här.
Fisk intresserar oss inte. Vi är ute efter resten av fossilet.
Jag vill ha stenar från lagunens botten att ta prover på.
- Men vi kom ju precis. - Varför slösa tid?
Om nåt av banken som innehöll fossilet är här, kan ett stenprov visa det.
- Jag hämtar dykutrustningen. - Var försiktig, David.
Vi vet inte vad som finns därnere.
- Hoppas du oroar dig för mig med, Kay. - Självklart, Mark.
Lite fortare! Kom igen!
Fortare! Okej! Ner med det!
Hela vägen! Kom igen! Ner, ner!
Hela vägen ner!
Okej, stanna där!
Då så.
- Nätet är nere, David. - Bra.
Ett konstigt sorts fiske. Vem äter stenar?
Jag gör det, kan man säga.
Jag krossar dom, och dom säger mig saker.
Var nu försiktig.
Vad säger stenarna till dig då?
Hur gamla dom är. Det kallas ett uran-blyisotop-test.
Varför vill du veta det då?
Så vi kan jämföra det mot prover där fossilet hittades.
Nu kommer dom.
- Hur länge måste dom vänta? - Det beror på djupet.
- Ja, hur var det därnere? - Fint.
- Jag hjälper dig med utrustningen. - Bra.
- Carl? Jag har dina prover. - Bra
- Får jag dom. - Här är dom.
- Tack, David. - Och här, något åt dig.
Åh, men tack! Vad fina dom är.
Vi sätter igång och testar direkt.
- Hjälper du mig, doktor? - Gladeligen.
Tack.
Kom igen, David. Du kan leka make senare.
David...
Angående Mark.
- Och? Vad är det? - Försök förstå.
Det har jag. Någon borde säga åt honom att slappna av.
Det fungerar inte. Jag vet.
Långt innan du började hos oss, försökte jag.
Men man ska tänka på en sak: Han har gjort flera fina upptäckter.
Han har också tagit åt sig ära för några viktiga upptäckter.
- Kommer du med ner? - Nej. Jag väntar häruppe.
Hur var det där nere då?
Som en helt annan värld.
Jag skulle vilja se det.
Märkligt att fiska - efter stenar.
Ms Lawrence!
Ni är för långt ut, ms Lawrence!
Zee. Starta motorn.
Chico! Dra upp ankaret.
Kay! Vad gör du därute?
Kom tillbaka!
Ta det bara lugnt! Vi hämtar dig!
Släpp ankaret.
Tack, Lucas.
- Kay, det där var inte särskilt smart. - Men underbart.
- Vad var det? - Något sitter i nätet.
Dra upp nätet!
- Fort! - Ta bort det!
Dra upp nätet! Kom igen!
Dra upp det!
- Föll det åt sidan? - Nej, inget rör sig här.
Dra upp det!
Bommen går av!
Släpp efter på vinchen!
- Släpp efter! - Han hör inget.
Vilken fisk gör så här?
Vem säger att det är en fisk? Nätet kan ha fastnat i en sten.
Vänta.
Ingen sten har gjort det här i nätet.
Det är otroligt.
Jag är klar med sten-analysen. Och du hade rätt, David.
Det är samma kalkstensmaterial där jag fann fossilen...
... som på botten av den här lagunen.
Lucas, hänger du undan den åt mig, är du snäll?
Vad det än är, bör vi undvika att störa den.
Kanske det. Men har du fel, kommer harpunen rätta till det.
Vi är ute efter bilder att studera, inte troféer.
Den här saken levande i sin naturliga miljö är värdefull för oss.
Varför bara ta en bild, när vi kan fånga den?
Vi är forskare, inte storvilts- jägare ute för att döda.
Vi kanske inte är hemma, David, men du jobbar fortfarande åt mig.
Du väntade inte så länge som du borde.
- Varför sköt du? Du var inte hotad. - Du låter som om jag sköt dig.
Och varför ska vi leka kull med den där saken?
Vi lär oss mer om den är vid liv.
- Snälla! Vad har ni hittat? - Vet inte vad man ska kalla det.
Det låter otroligt, men... den verkar vara mänsklig.
Om mina ögon inte ljuger för mig, är det den största upptäckten någonsin.
- Kan inte jämföras med något. - Och beviset har jag i kameran.
För länge sedan hörde jag om en gammal legend.
En gammal inföding berättade om en undervattensman.
Men hon var galen. Galna Goole, kallades hon för.
Det okända är alltid ofattbart, Lucas.
Man accepterar det som en legend.
Men att faktiskt tro att en människa kan leva under vattnet...
Det här är ingen legend, som ni snart ska få se.
Men Kamongon då? Forskarna hade inte hört talas om den för några år sedan.
Och Kamongon levde under Devon-eran.
Intressant att fossilen jag fann var från samma period.
Kamongon var en fisk som andades luft.
- Vad bevisar det? - Ingenting.
Förutom att Kamongo-fisken, som har lungor, existerar idag här i Amazonas.
Den har inte förändrats på miljoner år.
Det betyder inte att det finns gäl-män.
Om evolutionen hos den arten stannade av, och den fortfarande är vid liv...
... varför inte hos andra arter?
Var är han?
Jag var säker på att han var i sökaren.
Du kan simma, men inte fotografera.
- Det var inte inbillning. - Förlåt, David.
Vad har vi för bevis om han är borta nu?
Om du inte stoppat mig, kunde vi tagit den. Död eller levande, vad gör det?
- Vad hände? - Chico!
- Vad hände? - Zee!
- Chico... Chico... - Zee!
Chico är borta. Min bror drogs ner i vattnet av en demon!
Kom, allihopa, Titta runtom. Fort!
En demon, va? Det är inte mindre långsökt än din gäl-man.
Det finns många märkliga legender i Amazonas.
Även jag - Lucas - har hört legenden om en fisk-man.
Här borta! Fort!
Titta!
Okej, Lucas. Starta pumparna.
Nu behöver vi bara fånga honom.
- Du tar den aldrig levande. - Jag vill försöka, Mark.
Okej, David. Vi kan alltid göra det på mitt sätt.
Om vi bara visste hur den reagerar.
Tror du att den minns Marks attack och vill hämnas?
Jag välkomnar den.
Du får nog vad du önskar.
Jag känner på mig att... varelsen minns vad som hänt och mer ändå.
Jag vill inte att han smyger sig på oss när vi sover.
Jag vet hur vi får upp honom nu.
Rotenone. Ett gift som infödingarna gör av rötter för att bedöva fisken.
Ibland fiskar jag med det. Jag kan visa. Titta.
En klunk av det förgiftade vattnet...
... och den paralyserade fisken flyter upp med en tung baksmälla.
Kom igen, vi provar med det.
- Ännu inga tecken. - Bara dom små än så länge.
Han kanske dog av sitt sår.
Och kanske inte rotenonet går tillräckligt djupt.
Vi kanske bör se till att giftet sjunker lite djupare?
Ja. Allt är värt ett försök.
- Vad var det? - Jag vet inte.
Kom igen, kom igen.
Talar du till mig, Mark, eller något där ute?
Båda, David.
Ingen kommer att tro oss därhemma.
Jag skulle själv inte tro på det.
Sitta här ute, vänta på att ett monster ska visa sig.
Det är därför vi måste ta honom.
- Varför tror dom inte på oss, Mark? - För att bevis, är det som gäller.
Kunskapen vi samlat på oss tills nu.
Vi har nyss börjat förstå vattnet och dess hemligheter.
Precis som vi bara snuddat vid yttre rymden.
Vi utesluter inte möjligheten av livsformer på andra planeter.
Och varför inte då, en helt annorlunda livsform...
... i en värld vi redan vet är befolkad av miljontals levande varelser?
Vi måste komma med bevis.
Han dök ner! Lampan skrämde honom!
Nej.
Där är han!
- Följ inte efter den. - Men han är drogad.
Har han gälar, kan han kvävas.
- Hur länge verkar drogen? - Två timmar kanske.
På honom, vem vet?
- Carl, ta en roddbåt. Och ett nät. - Jag följer med.
Jag täcker er härifrån.
Där dök han ner.
Jag tar mig en titt. Vänta här du.
Ta det lugnt.
Han gick igenom här. Kom igen.
Zee!
Nej!
David! David!
Vi har honom.
Döda honom inte!
- Vad hände? - Ge mig nätet.
Hur illa är det?
Han är död.
Det var det sista.
- Överlever han? - Jag vet inte.
Om han klarar både rotenonet och att vara ur vattnet så lång tid.
Det låter som du tycker synd om honom. Han kunde lika gärna dödat dig.
- Jag lever. - Spelar ingen roll nu.
Poängen är att han inte kan döda längre.
- Lucas, vi kan åka härifrån nu. - Mark, vi är inte klara här.
Vi måste undersöka grottan.
- Ta bilder, samla data. - Jag har redan bevis nog.
- Sätt igång, Lucas. - Vi åker när vi är klara här.
Okej, David, om det får dig att må bättre.
Doktor, kan ni stanna kvar ombord och vakta vår trofé?
Var inte borta länge, David.
Se till att få dig lite vila.
Hej.
Måste komma upp och få lite luft.
Varför tror du att dom är borta så länge?
David är mycket grundlig.
Men borde du inte vila, Kay?
Jag kunde inte sova.
- Lyssna på ljuden. - Jaktläten, mestadels.
Djur ute för att döda.
En del är ljud av fruktan, som folk som visslar i mörkret.
Jag är inte blind, Kay.
Du oroar dig för vad som hänt mellan Mark och David.
Men när du väl insett att du är kär, vilket du är...
... så är det en bra idé att utforska den känslan.
- Det är inte så lätt. - Varför inte?
Vore det inte för Mark Williams, skulle jag inte ens ha något jobb.
Det är sant att han lärde upp dig och gav dig ett jobb...
... men han behöver dig likväl.
- Du överförenklar. - Du har betalat skulden med ränta.
Hans nuvarande position på institutet kan han tacka din forskning för.
Och en annan sak...
Gå undan, Kay!
Fortsätt backa bara!
Dr Thompson!
Hur mår han?
Om ingen infektion sätter in, kan han klara sig.
Det skulle inte hänt om han inte varit oförsiktig.
Det finns ingen att skylla på.
Fyra män döda så här långt.
Om han dör, vilket slöseri på erfarenhet och kunnande.
Ingen ville att det här skulle hända, David.
Mark, jag tycker att vi lämnar den här lagunen så fort vi kan.
Utan det vi kom för att hämta?
Vi kom inte för att slåss mot monster. Vi kom för att hitta fossiler.
Vi kan komma tillbaka senare med en rätt utrustad expedition.
- Var förnuftig! - Förnuftig?
Vad kunde jag annars vänta mig?
Men du, Carl. Det är viktigt för dig.
Du driver dig själv för hårt, och resten av oss med dig.
- Vi stannar tills vi har honom. - Eller tills någon mer blir dödad?
Nej, det gör vi inte.
Lucas? Vi åker härifrån så fort vi bara kan.
Jag tar besluten här.
Du har fel, mr Williams. På sjön, tar kaptenen besluten.
Vi gör som du vill.
Nu lyssnar du på mig.
Var det något ni ville, mister?
Dr Maia, kan ni vara snäll och dra upp ankaret?
Jag ska starta motorn.
Se upp! Det är något här framme! Se upp!
Backa! Det är något här!
- Lägg i backen! - Backa! Backa!
Det var inget här när vi åkte in.
Det är för att hindra oss från att åka.
Av honom.
- Jag kollar skador under däck. - Jag håller vakt i aktern.
Bäst att du stannar med Thompson.
Det är sista chansen att få bevis. Du ser själv att den är kvar här!
Vi oroar oss över våra liv, och du över att folk inte kommer att tro oss?
Inga skador i skrovet, i alla fall.
- Gå till hytten och lås dörren. - Nej, stanna här. Det är säkrare.
- Lucas. Lucas, starta vinchen. - Va?
Kom igen. Starta vinchen.
Upp lite grann!
Stoppa där!
Okej, släpp efter lite.
Lite till.
Börja lyft.
Sakta. Lite till.
Lyft nu. Upp med den.
Mer. Mer.
Stoppa där.
Okej, lyft nu.
Upp, upp!
Den måste ha halkat av.
- Det är bara att försöka igen. - Hur, David?
Jag måste använda dykartuberna.
Jag hjälper honom.
Jag följer med.
Allt vi är intresserade av nu är att komma ur den här lagunen.
- Jag kan vara bete för honom. - Mark. Håll dig ur vägen.
Låt honom komma för mig. Då kan du ta honom.
- Du är galen. - Som vill göra världens största fynd?
Du förstår inte vad det kan innebära! För oss alla!
- Mark, du följer inte med mig. - Det gör jag.
Tack, Carl. Lucas, var redo med vinchen.
Carl, stå vid vajern.
Det är enda sättet. Vi måste rensa inloppet.
Och figuren där nere, tror du att det är en mosquito du kan vifta bort?
- Vi måste ta den chansen. - Ja! Expedition behöver två martyrer.
Kay, Kay! Jag gör bara det enda vi kan göra.
Om vi bara sitter här, slutar vi alla som Mark gjorde!
Vänta ett tag. Det du nyss sa, om att han... inte är en mosquito.
Vi kanske inte behöver slåss på hans villkor ändå.
- Hur mycket rotenon finns det kvar? - Inte tillräckligt.
Nog för att ladda en spraypistol?
Vad?
Du menar som att döda en mosquito?
- Det fungerade förut. - Och det tog lång tid.
Vi behöver bara göra honom groggy.
Hålla honom borta så att jag kan lägga vajern runt trädet.
Vad använder vi som spraypistol?
En av luftflaskorna.
En lösning av rotenon avfyrad under tryck. Det borde räcka!
- Lysande idé! - Kom igen.
- Lucas, du håller vakt. - Ja.
Kan du snabba på lite?
- Jag sköt, men missade. - Han kommer tillbaka.
Fort.
- Hjälp till lite! - David!
- Såg du honom? - Han är där, absolut.
- Hjälp mig med grejerna. - Sim.
- Jag la vajern runt en stock. - Bra!
- Var beredd med vinchen. - Okej.
Jag startar den.
Släpp efter lite.
Var beredd på att backa henne. Kay, lossa linan där åt mig.
Fort.
Okej, backa nu.
Backa.
Rakt bakåt.
Den lossnar. Backa.
Den kommer nu.
Backa.
Fortsätt. Rakt bakåt.
Den är loss nu.
Var klar att dra upp den med vinchen.
Dra in den.
Jag går ner och lossar den.
Slacka linan.
Mer slack.
Det räcker så.
Bra. Nu har du det. Öppna bara vajerlåset.
- Fortare, David. - Nästan klart nu.
Han tog henne! Han tog henne!
Nej, skjut inte! Skjut inte! Ni kan träffa Kay!
Hjälp mig lite.
Lucas, gå till ingången från stranden.
Kay!
- Kay, älskling. - David...
David!
Backa, Kay. Backa.
Nej, inte mer. Låt han gå.
Nej.